cultura
Asunción Aguadé
directora escola Joan Magriñá
“El públic cada vegada és menys culte”
Diu que està cansada de nedar contra corrent. Que ja ha perdut massa temps intentant convèncer els polítics de la importància de la dansa clàssica, de la necessitat d'educar el públic en aquest art tan oblidat. Ara, la que va ser la primera ballarina de la companyia del Gran Teatre del Liceu es dedica de ple a l'escola de qui va ser el seu mestre, Joan Magriñà, i agraeix als pares que portin les filles perquè aprenguin a fer tendus i pirouettes.
Per què es va dissoldre el cos de ball del Liceu?
Quan va entrar el Josep Maria Busquets (1986-1992) es va acabar. Vam fer milers d'intents perquè el reprenguessin, vaig escriure cartes al Pujol, i res..., no els interessava. De fet, es va crear gràcies al senyor Pàmias, que tractava molt bé els ballarins i els cantants perquè coneixia i estimava el món de l'òpera i la dansa. Després tot això ha canviat. No hi ha sensibilitat i el públic cada vegada és menys culte perquè no té gaires oportunitats de veure dansa clàssica.
Quina solució caldria per a la dansa?
Més suport, i no només a la contemporània. Em fa gràcia perquè de vegades veus anuncis amb ballarines amb tutú i sabatilles de punta, però la gent no és conscient de tot l'esforç que hi ha darrere d'aquest art. Això també t'ho trobes a l'escola, alumnes que van avançant, però poques s'hi dediquen al cent per cent, que és el que es necessita per poder realment ballar. El clàssic és una dansa acadèmica, amb una tècnica que cal treballar a fons. Després, els que estudien tampoc tenen sortida, i la competència a escala internacional és molt gran.
Com va començar la dansa vostè?
De petita no menjava. Així que em van apuntar a fer gimnàs. D'aquí vaig passar a l'Institut del Teatre, on de seguida em va veure el mestre Magriñà. Amb 13 anys vaig entrar a ballar al Liceu [1969] i un any després ja era primera ballarina. Aquí he viscut els millors anys de la meva vida, primer als Ballets de Barcelona i després al cos de ball del Liceu. Ballàvem a les òperes i vam estrenar ballets i ballar el repertori. Van ser uns anys meravellosos i el públic responia bé. Ara, sóc conscient que vam ser uns privilegiats.
Escriure un comentari
Identificar-me.
Si ja sou usuari verificat, us heu d'identificar.
Vull ser usuari verificat.
Per escriure un comentari cal ser usuari verificat.
Nota: Per aportar comentaris al web és indispensable ser usuari verificat i acceptar les Normes de Participació.